Rippet Af Firewalker.dk, Find Os På HoundDawgs.org
Jeg burde gå.
Jeg...
Dette er ikke likt meg.
Skammer du deg?
Nei.
Men... Jeg vet ikke.
Det er ingen fare. Jeg forstår.
-Er du redd? -Nei.
Øyne som er redde, kan ikke lyve.
Denne gangen...
Denne gangen så jeg lys, lyspunkter som fløy omkring meg.
Jeg så dem også. De fløy raskt.
De etset seg fast på netthinnen.
Men...
Jeg så også meg selv da jeg gikk på skolen.
Jeg hadde skoleuniform på meg.
Du kommer til å le av meg.
Jeg så meg selv da jeg skriftet for pater Miguel.
Jeg bør nok gå.
Angrer du?
Jeg vet ikke.
Det får du spørre meg om i morgen.
Vi burde rømme sammen, så du slipper alt dette.
Hvem kan det være? Ingen må få vite at jeg er her.
Ansiktet... Øynene...
Så du øynene hans?
Endelig litt fred og ro. Det var på tide.
Man blir nesten urolig når barna er så stille.
-Hva er det? -Sara har skadet seg.
-Hvordan det? -Hun begynte bare å blø.
Jeg går dit.
Bli hos meg, Adolfo.
Hva skjedde, Sara?
Fortell.
Det er ingen fare. Det er helt normalt.
Slapp av, det er helt normalt. Det hender mamma også.
Alle kvinner blør litt en gang i måneden.
-Hele livet? -I det minste i mange, mange år.
-Men ikke når de er gravide. -Ikke når de er gravide?
Men bare slapp av, det er normalt.
Jeg skal vaske klærne. Ta dette å vask deg med så lenge.
Hva skjer?
-Barna vil opp på fjellet. -Mener du det...
Jeg sier ikke at må dra, bare at de vil dit.
-Skal vi ta en lur så lenge? -Jeg skal tenke på det.
-Sarita, da? -Hva er det med henne?
-Klarer hun seg nå? -Hun har bare mensen, Felix.
Parker bilen.
Ikke mist hverandre. Og vær tilbake om en time.
På en time rekker vi knapt opp og tilbake.
En og en halv time, da. Men ikke mer. Jeg mener det.
-Ta klokken og pass tiden. -Ok, mamma.
Ikke snakk med fremmede.
Hva er det, Felix?
-Du er så vakker i dag. -Nei, jeg ser fæl ut i varmen.
Det gjør du slett ikke.
Det er for varmt. Kan vi ikke bare ta en lur?
-Når gjorde vi noe sist? -Er det min feil?
Det sa jeg ikke. Jeg bare lurer.
Jeg husker ikke. Barna er alltid med.
Nå er de ikke her.
Det er varmt og vi står på en rasteplass for lastebiler.
-Det er ikke akkurat romantisk. -Det er alltids noe.
Husker du hva som skjedde sist?
Der var du med din hårete bak i luften...
Det er sånt som skjer.
Verden går ikke under fordi man ser foreldrene sine knulle.
-Adolfo er smart. -Det har ikke med smarthet å gjøre.
Det er ting som ungdommer må få oppdage på andre måter.
Da jeg var 13 år ga pappa meg et pornoblad.
Han sa han hadde funnet det, men han hadde selvsagt kjøpt det til meg.
Jeg fikk den, og siden pratet han aldri mer om det.
Han trodde vel at bladet var all seksualopplysning jeg trengte.
Pappaen din var en stygging, akkurat som deg.
Det han ikke visste var at jeg alt kunne det.
Da du var 13? Med hvem da?
En nabojente.
Hun viste meg brystene sine.
Jeg viste henne kukken.
Hun viste meg vaginaen...
-Hva gjorde du? -Jeg tok på henne.
-Likte du det? -Ja, den var så myk.
Nesten helt uten kjønnshår.
Så luktet jeg på den... Den luktet tiss.
-Knullet dere? -Det er klart vi ikke gjorde.
Vi gned oss bare mot hverandre.
Men så sluttet vi, for vi skjønte ikke hva vi gjorde.
-Du er våt. -Det er bare varmen.
-Viste du deg fram for noen? -Ja.
-Hvor? -På en leir. Han var 15, jeg var 13.
Hva gjorde han?
Han sa at han hadde noe viktig å si meg.
-Hva sa han da? -Han kjørte tungen inn i munnen min.
Og så?
Han trykket kukken mot meg og rørte på seg...
Vi gjorde ikke mer. Vi visste ikke hvordan.
Så sa han at om jeg viste ham noe, skulle han vise meg noe.
-Hva viste du ham? -Vaginaen min.
-Tok han på den? -Nei, han kysset den.
-Var det deilig? -Det kilte.
Så viste han meg kukken sin.
Jeg syntes den var enorm.
-Sugde du ham? -Nei.
Jeg ville ikke, men han maste.
Du sugde ham, ikke sant?
Ja.
Jeg svelget litt av sæden hans.
Ikke slutt, Felix.
-Du var en skikkelig liten tøyte. -Ja...
Når ba du dem være tilbake?
Hva?
Adolfo!
Sara!
Adolfo!
Ingen burde gå dit opp.
Noen tror de henter energi der, men det er noe som er galt med stedet.
Indianerne gikk aldri dit. De trodde det at stedet var forbanne.
Det er sant.
De snakket om skapninger som sov under bakken der.
Skapninger som betrakter oss som simple skall.
Jeg forstår.
Vi skal gjøre alt vi kan, men det går ikke an å lete i mørket.
Det må vente til morgenen.
Det er et hotell i nærheten. Det er best om dere får hvile.
Tenk om de kommer tilbake og vi er borte.
Vi blir her om de skulle komme tilbake.
Det blir en lang dag med leting i morgen,-
-så prøv å hvile litt.
-Skal du virkelig se på TV nå? -Hva?
Skal du virkelig se på TV nå?
Nei, det skal jeg ikke. Men det er for stille.
-For stille? -Det er bare for stille.
-Det var underlig. -Du er en tispe.
-Hva sa du? -Tispe!
Det er du som alltid klager på at barna bråker for mye.
-Er det min feil at de er borte? -Ja, faktisk.
De gikk alene fordi du aldri vil bli med.
-Familien gjør deg bare irritert. -Så det er derfor?
-Derfor er du og jeg her... -Dra til helvete!
-Det kan du selv gjøre! -Dra til helvete!
Ikke rør meg! Forsvinn!
Ikke rør meg!
Vi var i en mørk grotte. Vi visste ikke hvor vi skulle ta veien.
Rolig, nå er dere hjemme. Alt skal bli bra.
Det viktigste er at du ikke er redd.
Hold et fast grep om rattet og kjør framover.
Forsiktig.
Framover...
Sånn ja.
Prøv å bremse mykere.
Langsomt, langsomt...
Litt langsommere.
Går det bra?
Felix... Er du våken?
Hvor la du trusene, Sara?
Jeg vasket dem, og du tok dem på deg igjen.
-I vasken. -De er ikke der.
Tok du på deg bindet selv?
-For blodet. -Jeg blør ikke lenger.
Adolfo! Gå og gjør deg klar.
Er dere klare? Kom an, vi har det travelt.
Kjør Adolfo til skolen. Jeg går til legen med Sara. Kvinneproblemer.
Ta på deg sikkerhetsbeltet.
Det var vel ikke så farlig?
Vent der ute, så kommer jeg straks.
Mensen kan være uregelmessig i starten, så det er ikke noe rart.
Det var godt å høre.
Men jeg la merke til at datteren din ikke har jomfruhinne.
Det trenger ikke bety noe.
Mange blir født uten eller mister den som barn.
Det trenger ikke tyde på samleie eller overgrep.
Men det er mulig?
Vi kan gjøre flere undersøkelser, men først må du snakke med datteren din.
Mistenker du noe, så prat med politiet, så får vi undersøke Sara.
Hva syntes du om legen?
Jeg sa jo at du ikke skulle bekymre deg.
Traff du noen der oppe på fjellet?
Sara.
-Var det noen der? -Nei.
Jeg har spesialisert meg på barn. Sånne ting tar tid.
Det fins ingen snarveier inn i et barns psyke.
Hva sa de?
Jeg ba dem tegne stedet der de forsvant.
De laget flere tegninger var. Interessant nok ligner de hverandre.
-Kan de ha kommet ut for noe? -Det våger jeg ikke å si.
Hva tror du?
Å være borte en hel natt er selvsagt en traumatisk opplevelse for et barn.
Følelsen av å være forlatt kan være knusende for hvem som helst.
De har nok mye å fortelle om vi gir dem tid.
-De er litt skremmende. -Syns du?
-Fargene... Jeg vet ikke. -Det var jo natt.
Men er det ikke rart at begge to har tegnet bilen vår?
Får jeg se?
Hva er det? Så du noe?
-Det er ikke bilen vår. -Hvorfor sier du det?
Det er en varebil som var der.
-Var det noen oppe på fjellet? -Jeg så bare bilen.
Hei. Jeg søker politimannen som var i tjeneste lørdag kveld.
Han hjalp meg å finne barna mine.
Så det var dine barn. Dere var heldige.
-Det er mange som forsvinner der. -Er det?
Du kan ikke være herfra. Husker du Ismael Arau?
-Seriemorderen? -Ja. Hans siste offer skadet ham.
Han kan umulig ha overlevd.
Blodsporene gikk opp fjellet.
De fant macheten hans, men aldri liket hans.
Han gikk opp i røyk der, det har flere gjort.
Du kjeder ham med historiene dine.
Det er konstabel Flores du skal snakke med, men han har fri i dag.
Jeg kan hilse ham at du vil snakke med ham.
Gikk alt bra med barna? Barna dine forsvant og dukket opp på veien.
Ja, nå er det bra.
-Kjente de jordskjelvet? -Hvilket jordskjelv?
-Det var et jordskjelv den kvelden. -Ja, jeg tror jeg kjente det.
-Ble de redde? -Det har de ikke sagt noe om.
Kjenner du noen som har en gammel varebil med røde lykter?
-Ja, hvordan det? -Jeg vil takke ham for hjelpen.
Fikk dere hjelp av Lucio? Han som aldri engang sier et ord.
Han er litt merkelig, men skinnet kan bedra.
-Vet du hvor han bor? -I en campingvogn bak fjellet.
Men nå arbeider han. Han leverer her iblant. I morgen kommer han hit.
Du kan få adressen til transportbyrået han kjører for.
Takk, gjerne.
Hva er det?
Vi var hos psykologen i dag.
Han sa at vi måtte være forsiktige.
-Forsiktige? -Ja.
Det er ting som tyder på...
Hva da, Sol?
...seksuelt traume.
Sarita... Kom.
-Hvor skal vi, mamma? -Det er noe vi må gjøre.
Hva har skjedd med deg?
-Gjør det vondt? -Nei.
-Er du sikker på at det er her? -Det var det han sa.
Tenk om han har blitt varslet.
Dette er et lasteområde, vennligst flytt på dere.
-Vi venter på noen. -Dere har jo stått her i en time.
-Vi skulle akkurat kjøre herfra. -Ja, gjør det.
Det er ham.
Våkn opp, Sara!
Kjenner du igjen den bilen?
Hei på dere!
Si hei til Marcia.
Det er ingen fare, de ser jo på TV.
-Hvorfor skulle jeg ikke kunne? -Det var så kort varsel.
Jeg har tilbudt meg mange ganger.
-Så store de har blitt. -Ja, virkelig.
Sarita er snart kvinne.
-Rolig... -Dere kan ta hva du vil.
Lucio... Vi er djevelen, og vi er her for å hente deg.
-Sammen med hendene. -Ta hva dere vil.
Hører du dårlig? Sammen med hendene!
Ikke rør deg.
Hva har jeg gjort?
Det spiller ingen rolle nå. Men du skal aldri gjøre det igjen.
-Fortell i detalj hva som skjedde. -Når da?
-Lørdag, på fjellet. -Hva snakker dere om?
Det var ikke første gangen, var det vel?
-Hva tenkte du da du så dem? -Jeg så ingen.
-Du tok en suvenir, hva? -Jeg har ikke tatt noe.
Jeg sier dette bare en gang.
Dette er siste sjansen. Fortell sannheten.
Fortell hva som skjedde lørdag. Vi skal ikke fortelle det til noen.
-Du fant dem på fjellet. -Hvem da?
Barna, Lucio. Barna våre.
-Du vet nok hvilke. Du så dem. -Ja, barna... De var der.
-Hva gjorde du? -Ingenting, jeg så dem bare.
-Hvor er det du tok? -Jeg tok ingenting.
Hør etter nå!
Hvis du ikke sier sannheten, skader jeg deg.
Veldig mye.
Har du kastet dem?
Hvor er de?
Jeg skal ikke si noe. Jeg lover å ikke fortelle noe.
Skjønner du ingenting, Lucio? Det er du som skal fortelle for oss.
Du må fortelle oss alt.
Jeg tør ikke.
Fortell i det minste hvor de er.
-Jeg bare var der... Jeg bare... -Hvor er de?
Hva da?
Hva da, Sol?
-Unnskyld, de lå på bakken... -Hold kjeft!
Hva er det?
Hva er det, Sol?
Marcia?
Jeg ser der oppe.
Marcia?
Barna sover, men hun er borte.
-Er alt bra med dem? -Ja, men hun er ikke her.
Ring henne.
Ikke noe svar.
Hallo?
Dette er Ana som er rektor på deres barns skole.
Jeg ringer fordi vi er litt urolige.
Deres lærere syns at de oppfører seg underlig.
Derfor lurer vi på om alt er bra med dere.
Ja, men vi har hatt litt problemer. Det er litt følsomt.
-Unnskyld, jeg mente ikke å snoke. -Det er ingen fare.
Barna har vært borte lenge, og vi lurer på vi om vi kan gjøre noe.
-Nei... Vi holder på å ta tak i det. -Så fint. Når kommer barna tilbake?
Hent leksene om du vil, så de ikke kommer etter.
Kan jeg ringe deg om en liten stund? Takk for at du ringte.
Vi er her for dere.
Hei.
-Hvordan var det på skolen? -Bra.
Ja, det var bra.
Maten er snart klar.
Sara!
Våkn opp, Sara!
Vi burde ringe politiet.
Jeg tror at noen prøvde å skremme oss.
-Tenk om noen vet det. -Hvordan skulle noen kunne vite det?
Tenk om noen så oss.
-Hvorfor ikke? -Det henger ikke sammen.
Hvordan forklarer du da det som nettopp skjedde?
Den som så oss fulgte kanskje etter oss og prøvde å skremme oss.
-Alle lydene, da? -Steiner, kanskje.
-Hvorfor sluttet det bare plutselig? -Kanskje de hørte oss.
Hvorfor våknet ikke barna?
-Hva mener du? -Syns du ikke at det var rart?
Jeg kommer hjem sent i dag.
Jeg også. Jeg skal til psykologen med barna.
Jeg har sjekket der ute. Der fantes ingen steiner.
Ingenting.
-God formiddag. -God formiddag.
-Får jeg komme inn? -Ja visst, unnskyld.
-Hvordan er det med barna? -Bare bra.
-Kommer jeg upassende? -Nei da.
Barna skal nettopp av sted til skolen.
Vi ventet bare ikke besøk.
Hvordan fant du oss?
Jeg kunne skrytt av mine politiferdigheter,-
-men dere ga meg adressen da barna deres var forsvunnet.
Det har blitt begått en forbrytelse, et riktig motbydelig forbrytelse.
En mann som bor i området der barna forsvant har blitt myrdet.
Det tok tid før liket ble funnet. Det var et ubehagelig syn.
Jeg skal ikke oppta tiden deres, men jeg tror at dere kjente ham.
Vi?
Ja, jeg har forstått det som om du oppsøkte ham.
-Jeg? -Ja, du.
Du hadde visst spurt om ham på bensinstasjonen.
Du sa at han hadde hjulpet dere.
Lucio...
Ja, det var jo han som hjalp oss å finne veien til hotellet.
Ja.
-Er han død? -Ja, han er død.
Lucio var en raring. Det var ikke alle som likte ham.
Enkelte trodde at han hadde visse...laster.
Det var ikke noe jeg visste noe om. Vi hadde et godt forhold.
Fant du ham?
Du lette jo etter ham fordi du ville takke ham.
-Jeg fant ham ikke. -Det var synd.
Jeg prøver å kartlegge hans siste dager.
Jeg forstår. Men dette er vel likevel ikke ditt område?
Nei, og ikke min etterforskning heller. Jeg prøver bare å hjelpe.
Jeg trodde ikke at dere ville ta det ille opp.
Nei da, jeg ble bare overrasket.
-Var det noe mer? -Nei, det var alt for øyeblikket.
Forresten...
Jeg hørte at du spurte etter meg på politistasjonen.
Jeg ville takke deg for at du fant barna våre.
Takk.
Adjø. Adjø, frue.
Hils barna.
-Hva var det jeg sa? -Hva da?
Han vet det.
Er dere klare? Da drar vi.
-Hei. Hvordan var det på skolen? -Som vanlig.
Frue...
Det fins ting som tyder på at barna deres har et nærmere forhold-
-enn det som er vanlig for søsken på deres alder.
Hva mener du med det?
At det kanskje hadde vært en god ide om de gikk på ulike skoler.
At de gjorde flere ting adskilt.
En avhengighetsrelasjon av det slaget i deres alder-
-kan ha negative effekter på utviklingen deres.
-Hva gjør du? -Jeg leter etter Saritas teppe.
-Hun frøs i natt. -Teppene ligger der nede.
-Jeg vil du skal høre på meg, Felix. -Hva er det?
Det gjelder barna.
Hva er det med dem?
Tenk om vi tok feil.
Vi gjorde det vi trodde var rett, men tenk om vi tok feil.
Hva mener du?
Lucio.
Hør etter, for jeg sier dette bare en gang.
Jeg vil aldri noensinne prate om det igjen. Oppfattet?
Hvor har du fått den fra?
Gå inn til barna!
Mamma?
-Hvor fikk du den fra? -Jeg kjøpte den for å forsvare oss.
Tror du at noen kaster stein og siden bare forsvinner?
-Hva tror du selv? -At noe fælt er på gang.
Ja, det er det ingen tvil om.
Barna har ikke vært seg selv siden de forsvant.
Det er klart! Tenk på hva de kom ut for!
-Tenk om jeg tok feil. -Du skulle ikke prate mer om det!
Hør på meg. Det er noe med barna.
Lydene, da?
Jeg tror at det er barna.
Holder du på å bli gal?
Hva var det som skjedde her om kvelden, Marcia?
Ingenting.
Du kan fortelle meg det.
Det er noe galt, og jeg må få vite hva det er.
Vi har vært venner lenge. Jeg trenger deg.
Hørte du lyder?
Ja.
-Jeg hørte det... -Fortell.
Vi spiste middag sammen.
Vi så på TV.
-De var... -Stille?
Som livløse.
Så ble det mørkt.
Jeg vet ikke hva som skjedde.
Så så jeg noe...
Jeg kan ikke beskrive det.
Det slepte meg av sted.
Jeg følte meg helt maktesløs.
Så kjente jeg tydelig to kalde føtter på brystet mitt-
-som holdt meg nede.
Du vet at jeg aldri har trodd på Gud.
Men jeg kom å tenke på et gammelt maleri som jeg så en gang.
Den forestilte det som holdt på å skje meg.
Det var djevelen.
Djevelen sto på brystet mitt.
Hvem tok av deg klærne?
Jeg vet ikke.
Det skjedde mens jeg sov.
Så...
Så skjedde noe enda verre.
-Jeg kan ikke fortelle. -Jeg må få vite det.
Det føltes som om det ikke var min kropp.
Da hørte jeg det.
-Hva da? -Jeg kan ikke...
Hva hørte du, Marcia?
De stønnet.
De to sammen.
Det var barna dine som stønnet.
Jeg våknet i sengen din.
Da var det kanskje bare et mareritt.
Jeg vet ikke... Hva tror du selv?
-Det er meg. -Hvor er du?
Unnskyld, jeg kjørte en tur. Jeg har mye å gjøre.
-Det kunne du vel ha sagt? -Ja, unnskyld.
-De ringte fra skolen i går. -Hva sa de?
De vil at alle foreldre skal følge barna sine til døren.
-Det er vanskelig å finne parkering. -Det handlet om sikkerhet, sa de.
Følg dem til døren og pass på at de går inn.
-Er alt i orden? -Ja, slapp av.
Hva er det?
Barna...
Jeg leverte dem ved døren, akkurat som du sa.
-De gikk ikke inn. -Det gjorde de visst.
-Nei. -Jeg leverte dem akkurat.
-Hva mener du? -Klokken er kvart over sju.
Når leverte du dem?
Vi kom av sted sent og det var vanskelig å finne parkeringsplass...
Jeg leverte dem presis sju, da det ringte inn.
-Jeg ringer senere. -Hva er det, Sol?
-Hva er dette for sted? -Jeg vet ikke.
Datteren min var seriemorderens siste offer.
Hun så ansiktet hans før hun døde. Og det hun så...
Beskrivelsen hennes stemte ikke på mannen de lette etter.
Det var ikke noe menneske.
Neste morgen, da han hadde forsvunnet her,-
-så hadde vi et jordskjelv. Akkurat som da barna dine forsvant.
Skapningene som bor der er på jakt etter bytter.
På jakt?
De leter etter svake som de kan ta i besittelse.
For dem er vi bare skall. De utnytter oss for å gjøre vondt.
Stakkars Lucio trodde-
-at han kunne holde dem borte med altre og dyreoffer.
Men de har vært her siden tidenes begynnelse og de overlever.
Hei.
Vi har gjort framskritt i etterforskningen.
-Sukker? -Nei takk.
Det har dukket opp et vitnemål fra vakten på Lucios arbeidsplass.
Han sier han så en bil der.
Maken til din manns bil.
Det satt en mann og en kvinne og to barn i bilen.
Barna begynte å skrike, og siden kjørte bilen derfra.
Og...?
Dro dere dit for å takke ham?
Nei.
Dere hadde kanskje andre motiv.
Lucio var en merkelig person.
En person som de fleste nok ikke stolte på.
Hva antyder du?
Jeg ville ikke gått god for ham.
Han er kanskje ikke engang verdt-
-at vi fortsetter å etterforske og rote i ting.
Om jeg bare visste, så kunne jeg være roligere.
Hvorfor sier du det?
Vi har fått vite at Lucio tidligere var anholdt for kikking.
Han hadde visst for vane å ta klesplagg som ikke var hans.
Han gjorde kanskje noe dumt.
Takk.
Nå skal jeg ikke forstyrre mer.
Det var nok alt.
God kaffe.
Lucio var en merkelig mann.
Dagen etter barnas forsvinning ringte han meg og var opphisset.
Han sa at han hadde reist til fjellet om natten for å tenne lys.
Han trodde at det hvilte en slags forbannelse over stedet.
Han sa at han hadde funnet en gutt og en jente der.
Døde. Døde! Kan du tenke deg?
Vi hadde alt funnet dem på veien, så vi tok ingen notis av det.
Vi trodde han bare var forvirret.
Jeg antar at noen må ha fortalt ham om de forsvunne barna.
Beskrivelsen hans av dem stemte godt.
Kanskje...
Kanskje var det dere som gjorde det, da dere traff ham?
Nei, han så dem tidligere. På bensinstasjonen.
Ha det.
-De ringte nettopp fra skolen. -Nå igjen?
Det går vannkopper på skolen, så de har stengt i morgen.
Hva gjør vi da?
Jeg kan være sammen med dem, så du kan jobbe.
Vi skal nok finne på noe morsomt sammen.
-Er alt i orden? -Hvordan det?
Politiet var her i går. Kona di slapp ham inn.
Ja, alt er bra.
Opp og hoppe.
Grip dagen.
Hva syns dere?
-Jeg vil ikke ha jus. -Jeg har laget den til dere.
Jeg er ikke tørst.
Drikk, Sara.
Drikk!
Sånn ja. Spis opp nå.
Nå vil jeg at dere tar på dere pentøy.
Vi skal til et veldig spesielt sted.
Hva er det?
Vi må treffes, Felix. Det er viktig.
Jeg er jo på jobben.
Det er noe du må se. Det er viktig.
-Kom til bensinstasjonen ved fjellet. -Hva har skjedd?
Vi ses der om en time.
-Hvor er barna? -De er hos Marcia.
Det er noe på fjellet som du må se.
Kjør!
Sol... Sol!
Hvor skal vi?
-Her er det. -Var hva?
-Det var her barna var. -Der går jeg ikke inn.
-Vil du ikke vite? -Hva?
Kom.
Felix...
Hør på meg.
Dette vil være vanskelig å forstå. Du må være sterk.
Der borte.
Gå dit.
Gå!
Forsiktig.
Ser du?
Ser du at de har samme klær som da de forsvant?
Barna... Barna våre kom aldri ut herfra.
Se på dem! Forstår du ikke?
De var bare redde for Lucio fordi han hadde sett likene.
Se på dem, Felix.
Hører du meg?